Магията на пътуването в Танзания

Съдържание

Карибу

Планиране на пътуване до Танзания

Маршрут в Танзания и Занзибар

Да се запознаем с племената хадзапи и датога

Танзания – какво да видим и правим в континенталната част

Какво да правим и видим на остров Занзибар

Хакуна Матата

Карибу

Танзания беше мечта за нас, откакто стъпихме за първи път в Африка преди повече от 7 години. Понякога става така, че възможностите се появяват когато най-малко ги очакваш. За щастие не трябваше да чакаме твърде дълго. Тъй като често споделяме мечти за места и преживявания с читателите на нашия блог „Магията на пътуването“, искахме да споделим как преминава всичко - доброто, лошото, предизвикателното, вдъхновяващото - на едно пътуване до Танзания. Тази книга е израз на нашето желание да привлечем все повече хора да се потопят в магията на Танзания.

Ние сме Бистра и Наце - двойка, която се стреми да пътува по света, да се потапя в култури, да се среща с невероятни хора и да създаде положително въздействие. Имаме полуномадски начин на живот и се опитваме да поддържаме връзки с приятели и семейство от цял свят. Нашето убеждение е, че хората са по същество добри и след като се запознаеш със съмишленици, е въпрос на време да създадете невероятни неща заедно. Хората, които срещнахме в Танзания, ни вдъхновиха да споделим за страната и да публикуваме тази книга.

За разлика от другите книги, които сме издавали досега, тази има за цел да покаже както поетичните, така и практическите страни на пътуването до Танзания и остров Занзибар. Тя може да ви послужи като вдъхновение и същевременно като ориентир при посещение на страната. В книгата има пет раздела: планиране на пътуване до Танзания с всички практически подробности; нашият изчерпателен маршрут за Танзания и Занзибар; специална глава за срещата с очарователните племена хадзабе и датога; вдъхновение за нещата, които можем да правим в Танзания; идеи за това какво да правим и видим на Занзибар, за да подхраним желанието за пътешествия.

Планиране на пътуване до Танзания

Хакуна Матата! След известна липса на вдъхновение и идеи, както и на добри сделки, все пак успяхме да намерим такава – така че знаехме, че страна номер 73 ще бъде Танзания. След четене и мислене как да вземем максимума от нашите танзанийски приключения в дивата природа и от живота на остров Занзибар, измислихме хубава комбинация от приключения и сафари на континента и обикаляне на плажове и гмуркане на острова. И това дори не представлява грубо обобщение на нашия маршрут в Танзания и Занзибар!

В тази част ще намерите всички съвети и трикове, за да планирате невероятното си пътуване до Танзания и Занзибар, включително кога да отидете, къде да отидете, как да пътувате, къде да отседнете, какво да правите и други практични подробности. После ще продължим с нашия пълен с интересни случки и срещи 10-дневен маршрут в Танзания и Занзибар. Да тръгваме!

Тук ще намерите причините да посетим Танзания, най-доброто време да отидем там, как да изберем правилния пакет за сафари. Включваме и къде да отседнем в Танзания и Занзибар, как да се придвижваме – по въздух, с кола, с лодка. Като цяло всичко необходимо, за да планираме пътуването си до бижуто на Африка.

Защо да посетим Танзания?

Реално не ни трябваше много навиване да посетим Танзания. Първо, защото обичаме Африка! Второ, обичаме дивата природа, да бъдем в природата, да прекарваме времето си на открито. Трето, Занзибар би бил идеалното островно-плажно допълнение към всяко пътуване до Танзания!

Нашият маршрут в Танзания беше следният: кацане на международното летище на Килиманджаро, престой в близост до Аруша, а след това сафари до езерото Маняра, кратера Нгоронгоро, езерото Еяси, един ден почивка в Аруша. След това продължихме с полет директно до Занзибар, където искахме да опознаем колкото се може повече от острова. След обикалянето на остров Занзибар прескочихме с полет от Занзибар до Дар ес Салаам, преди да се качим на полета от Дар ес Салаам през Амстердам за София.

Най-доброто време за посещение на Танзания

Казват, че най-добрият шанс да се насладиш на дивата природа в Танзания е по време на сухия сезон – дългият сух сезон е от юни до октомври, а късият е през януари и февруари. Дългият дъждовен сезон започва през март и завършва през май, така че хората обикновено го избягват. Посетихме Танзания през март като осъзнавахме, че дъждът може да съсипе някои от нашите планове, но имахме късмет и валя само веднъж за 10 минути в нашите общо 11 дни там. От друга страна, дъждовният сезон е слаб туристически сезон, така че бюджетът ни не пострада много.

Най-добрият шанс да се види миграцията на антилопите гну в Серенгети е през юни и юли, а времето за отелване на малките гну е края на януари до февруари. Може би ще направим това един ден, но на това пътуване миграцията на дивите животни не беше фокус.

Да намерим правилния сафари пакет в Танзания

За да намерим перфектното за нас сафари, първо трябва да потърсим сафари туроператори в Танзания, които изпълняват сафарита, подходящи за нашия стил, вкус и бюджет. Знаехме, че искаме да намерим достъпен пакет за сафари, но все пак пълен с приключения и срещи с местните. Всъщност за нашето сафари имаше само едно твърдо условие – искахме да се срещнем с местни племена. Бяхме на сафари в Кения преди 6 години и все още ни държаха силните впечатления от срещите с дивата природа. Сега искахме и нещо повече – да се срещнем с местните племена и общности.

Съкратихме списъка до първите няколко компании, които предлагаха бюджетни опции за частно сафари онлайн. След това се опитахме да се свържем с тях и в крайна сметка избрахме най-отзивчивата компания – Shadows of Africa. Заедно с техния екип изработихме 3-дневния си сафари маршрут, който включваше езеро Маняра или национален парк Тарангире (щяхме да решим на място кое от двете, в зависимост от прогнозата за времето), сафари в района на консервационната зона Нгоронгоро и езерото Еяси, където да се срещнем с местни племена и да станем част от ежедневието им.

И не на последно място, имаше възможност да лагеруваме в дивото вместо в градски хотел за същата цена. Няма нужда да казваме кое избрахме!

Къде да отседнем в Танзания и Занзибар

Извън сафари пакета, резервирахме всички наши настанявания през Booking.com. Много сме доволни, защото намерихме невероятни места за немного пари, повечето от които с прекрасни домакини! Ето всички места, в които отседнахме в Танзания и Занзибар. Опитахме се да избегнем големи хотели и курорти и да отсядаме в къщи за гости, малки хотели, бунгала, хостели.

- Banana Farm Eco Hostel в Arusha – прекрасна обстановка във ферма за банани. Приготвиха късно вечерта вечеря за нас и ни изпратиха с пакет домашно отгледано кафе! Горещо препоръчваме!

- Migombani Campsite – удивително място в природата за къмпинг или глемпинг (glamping) с величествени гледки към езерото Маняра, освежаващ плувен басейн и охрана от масаи.

- Green Mountain Hotel в Аруша – ако имате нужда от място близо до центъра на Аруша, със супер чисти стаи, плувен басейн и конферентни съоръжения – това е мястото. Персоналът е отзивчив и внимателен.

- Mpole Bungalows в Мичамви, Занзибар – приятели ни препоръчаха бунгалата в малкото спокойно село на източния бряг на острова. Атмосферата, дружелюбният екип, плажът на 100 метра – лесно можехме да си останем за по-дълго!

- Green’s Guesthouse Nungwi, Занзибар – не само свежата зелена тема из цялата къща прави мястото специално. Там има един невероятен собственик, който дори те развежда из Нунгви. Закуската е изобилна и супер вкусна! Не успявахме да изядем дори половината!

- Stonetown View Inn в Занзибар Сити (Стоун Таун) – идеалното място да се измъкнем от оживения ритъм на Каменния град. Персоналът е приятелски настроен и дори ни помогна да си намерим безплатно място за паркиране.

Транспорт в Танзания и Занзибар

Решихме да се придържаме към обществения и частния транспорт, докато сме на континентална Танзания и да наемем кола, за да опознаем Занзибар със собствено темпо. Имайте предвид, че за да шофирате там ви трябва местна шофьорска книжка, която струва 10 USD и може да бъде издадена предварително от компанията за автомобили под наем. Открихме, че някои местни авиокомпании предлагат билети за 35-41 USD за отсечка, която с друг транспорт би отнела часове и дни, а вероятно и много повече пари, ако говорим за частни трансфери. Нямаше как да изпробваме междуградски обществен транспорт, тъй като имахме само 10 дни и не искахме да прекарваме половината от времето си на пътя. След като видяхме офертата за самолетни билети, адаптирахме маршрута си, за да можем да летим между Аруша и Занзибар за 40 USD на човек, след което решихме да пропуснем ферибота от Занзибар до Дар ес Салаам и вместо това летяхме това разстояние за по-малко пари и само за 15 минути.

Фирмите за коли под наем, които открихме, ни дадоха оферта от 35 USD на ден като минимум, но проблемът беше, че искаха 50% авансово плащане. Това плащане, разбира се, не става с банкова карта (освен ако не искате да заплатите и таксата за услугата), затова решихме да питаме хората от първото ни настаняване за кола. Споразумяхме се устно и без капаро. На летището ни очакваше човек с ключовете за Сузуки Ескудо, което беше навъртяло повече от 200 000 километра по неравния терен на острова. Оказа се, че като вече си бил на Занзибар и имаш познати, цената за кола на ден може да падне до 25 USD. Накрая върнахме Сузукито с почти празен резервоар на друг човек, който закъсня само 15 минути - достатъчно, за да се притесним дали ще си хванем полета обратно към континента.

Маршрут в Танзания и Занзибар

Тук идва нашият маршрут ден по ден. Ще започнем с маршрута ни в континентална Танзания, включващ сафари и приключения, срещи с местни племена, вдъхновяващи ученици и още много. Ще продължим с маршрута ни в Занзибар – обиколка на острова, търсене на плажове, гмуркане с шнорхел и намиране на нови приятели.

Ден 0: Пристигаме в Танзания без багаж

Кацнахме на международното летище Килиманджаро, взехме виза за Танзания за по 50 USD на човек и разбрахме, че багажът ни не е пристигнал с нас. Неприятна изненада, а пътуването тепърва започва. Решихме да останем положително настроени и да си представим със смях какво ще се случи, когато носим едни и същи дрехи няколко дни.

Още от България бяхме уредили трансфер до хостела близо до Аруша. Пристигнахме, след като всички останали гости си бяха легнали, така че целият вълшебно осветен двор беше само за нас. Домакините бяха така добри да ни приготвят вечеря и да ни я сервират в хола си. Добре дошли в Танзания!

Ден 1: Пазар в Аруша и сафари край езерото Маняра

Нашият сафари гид Чарлз ни посрещна в екохостела (домакините се сбогуваха с нас с обилна закуска и торбичка, пълна с прясно изпечено кафе от плантацията им) и потеглихме. Но първо, имахме нужда от нови (всъщност някакви) дрехи. Чарлз ни заведе на пазара в Аруша и след това магията на това много собственици и продавачи в магазини да носят дрехи и обувки за нас се случи! Познайте кое беше събитието на деня. След час и два опита за получаване на фактура бяхме готови да тръгваме с торбата нови дрехи. Трябваше да обменим долари в танзанийски шилинги и за нещастие осъзнахме, че повече от половината от банкнотите, които носим, са по-стари от 2009 година, което е голяма пречка за обмен в Танзания.

Минахме покрай много села и градове по пътя към езерото Маняра (Lake Manyara). Много е завладяващо да гледаш как животът си тече за местните хора. Когато стигнахме до парка на езерото Маняра, влязохме в света на дивата природа, посрещнати от стотици птици, гнездящи по дърветата, и студент-водач, който да ни разкаже за мястото. След това продължихме с Чарлз и джипа през парка, като спирахме да наблюдаваме всяко интересно нещо.

Бяхме посрещнати от много бабуни и сини маймуни. Вътре в парка срещнахме и зебри, антилопи, гнута, стотици птици (обикновено птиците обичат езерата), жирафи, слонове, скрити хипопотами, фламинги в далечината, пеликани, щъркели, лешояди и много други. Акцентът на деня бяха двете лъвици, които просто висяха на едно дърво – обикновено не е нормално лъвът да се катери и да виси по дърветата. Но тъй като пейзажът тук е наситен с много възвишения и растителност, лъвовете трябва да се качат високо, за да търсят плячката си. Беше като да съзерцаваш две големи котенца, които блажено си почиват, изтегнали се с финес.

Пристигнахме в къмпинга Migombani, за да се насладим на околностите и хипнотизиращата гледка към езерото точно преди залез слънце. Нашата палатка бе вдигната за нула време, взехме си душ и си направихме романтична (прясно приготвена от нашия готвач Роман) вечеря в тъмното. Да, имахме си личен готвач (дори не знаехме, че е включен в цената). След една бира Сафари и една бира Серенгети, след като изпрахме на ръка и простряхме новите ни дрехи на въжето, бяхме готови да заспим в нашата малка палатка без комари под звездите.

Ден 2: Сафари в Кратера Нгоронгоро

Сутринта ни донесе един от нашите багажи пред палатката. Беше правилният куфар – пълен с повечето от нещата, от които се нуждаехме. Все пак си облякохме прясноизпраните новозакупени дрехи и се приготвихме за още един ден вълнуващо сафари – до консервационната зона Нгоронгоро (Ngorongoro Conservation Area), където се намира огромният кратер Нгоронгоро с площ от около 260 квадратни километра. Името Нгоронгоро идва от звука на звънците на кравите, както местните ловци-събирачи са го чували край стадата.

Закусихме в къмпинга с поредния кулинарен шедьовър на нашия готвач Роман. После потеглихме по пътя с Чарлз към кратера Нгоронгоро. Преминавахме край зелени полета, много работници по пътя и купести облаци в далечината. Пейзажите от Танзания в съзнанието ни бяха по-жълти, а сега, в действителност, всичко беше много по-зелено – влюбихме се!

Минахме през малкия информационен център с карти и забавни факти от района на входната порта и продължихме по пътя към ръба на кратера. Първият ни поглед към калдерата беше отгоре и направо ни остави без думи! Виждахме зеленото дъно с много дива природа (благодарим ти, увеличение на апарата). След това започнахме да слизаме към центъра на кратера, а онези, които се отправяха към Серенгети, просто продължаваха покрай него. Не е ли готино – за да стигнеш до един национален парк, трябва да преминеш през друг? Видяхме няколко симпатични деца-масаи и с някои дори сключихме сделка – долар за снимка. Решихме да пропуснем масайското село, което посрещаше туристи – вече бяхме прекарали много време с масаите по време на пътуването ни в Кения.

Сафарито беше изпълнено с наблюдение на стотици диви животни – много е лесно да ги видиш, защото самият кратер е затворена система. Карахме покрай стада слонове, антилопи, гнута, газели, зебри, жирафи. Посрещнаха ни щрауси и птици-секретарки. Гнута и биволи ни гледаха в нашия сафари джип с любопитство. Беше наистина трудно да се ориентираме накъде да гледаме – бяхме заобиколени от дива природа! Спряхме за обяд близо до малко езеро и дори видяхме хипопотамите наблизо. По-късно видяхме кален носорог. Акцентът на деня бяха мързеливите лъвове, които просто спяха в тревата, а любопитна зебра ги гледаше на разстояние не повече от 10 метра.

Когато се върнахме в къмпинга, беше пълно с палатки и гости около басейна. Подобаващо за събота следобед и вечер… Примирихме се с факта, че няма да имаме спокоен залез като вчера. Но поне успяхме да вечеряме, преди да е станало напълно тъмно, за да можем наистина да се възхищаваме на храната и визуално.

Ден 3: Езерото Еяси – да се запознаем с племената датога и хадзапи и обратно към Аруша

Време беше да си тръгваме от къмпинга и да продължим – казахме сбогом на охраната-масаи и на нашия главен готвач Роман (на изпроводяк ни сготви още една прекрасна закуска и обяд за изпът). Тръгнахме към езерото Еяси, защото там трябваше да се срещнем с местни танзанийски племена.

Пътувахме по черни пътища, минавахме полета с лук и други култури. Когато влязохме в едно село, спряхме на една табела, която гласеше Lake Eyasi Community и се срещнахме с нашия водач за деня Расули. Расули може да общува както на езика хадза, така и на езика на датога, защото е живял с племената.

Срещите с хората от хадзапи и датога, дейностите с тях и възможността да общуваме с тях, бяха едно от най-вълнуващите и автентични преживявания, които някога сме имали! Тези племена живеят в своите общности и семейства така, както са живели преди стотици години. Има отделна глава в книгата за посещението на селата на племената хадзапи и датога близо до езерото Еяси. Да дадем идея за какво иде реч – хадзапите дори нямат концепцията за възраст или числа, а жените от датога ни попитаха колко трябва да вървят, за да стигнат до нашето село.

След тези изпълнени с емоции и позитивизъм срещи се отправихме към Аруша. Последният ни готвен и вкусен обяд се състоя в магазин за сувенири край шосето, дом и на африканска художествена галерия. Хванахме някакъв 10-минутен дъжд по пътя обратно и след това Чарлз ни остави в хотела ни в Аруша. Ура! И втората ни раница беше доставена там. Дадоха ни по-голяма стая и се възползвахме от климатика, горещия душ и други “прости” удоволствия. Подарихме една торба с дрехи, които вече не носим, на камериерките в хотела. Дори не можем да опишем нивото на щастие и благодарност – понякога нещата, които вече не използваме, могат да бъдат причина за много усмивки!

Беше време за разходка, за да усетим оживения местен живот – Аруша е голям град и много неща се случват по улиците. Сключихме сделка (за 500 шилинга) за две прясно изпечени царевици, обсъдихме цената за трансфер до летището с един таксиджия на улицата и се прибрахме в хотела, за да вечеряме и да си починем.

Ден 4: Ден в Аруша – банки, барове, вдъхновение и мотивация с Twende Social Innovation Hub и средно училище Njirо

Нямахме представа какво да правим в този един свободен ден в Аруша, тъй като имахме само него и след това - полет до Занзибар. Докато планирахме пътуването до Танзания, се опитахме да се свържем с местни читалища, центрове за иновации и други проекти и общности, с които да се запознаем и евентуално да работим. Успяхме да организираме посещение на Центъра за социални иновации Twende (Twende Social Innovation Hub) и тяхната работилница. Проблемът беше, че през последните няколко дни не се бяхме чували с тях. Но както обещаха, когато стана понеделник и дойде денят, в който имаха организирано посещение на средно училище, за да представят своите работилници и проекти, се свързаха с нас. И така, бяхме поканени да се присъединим!

Сутринта решихме да направим нещо за проблема ни с валутата. Научихме за банка, която би взела старите ни доларови банкноти. Минахме покрай импровизирани пазари и черни пътища и стигнахме до супер лъскава и климатизирана банка, само за да ни дадат по-нисък обменен курс за нашите стари пари. Но по-нисък курс е по-добре отколкото да пътуваш с празни джобове, така че трябваше да го приемем.

По-късно си взехме по едно мото-такси, за да стигнем до работилницата на Twende. Минахме по „преките пътища“ и пристигнахме за нула време. Работилницата беше пълна с много инструменти и оборудване, за да могат хората да изпробват иновации и да решават социалните проблеми на техните общности. Наистина ни харесаха дизайнерското мислене и другите методики, които те използват за изграждане и тестване на иновациите. Тъй като се опитват да привлекат по-млади хора за техните каузи, правят много посещения в училищата. Включително и в този ден. А ние бяхме почетни гости. Епи, Крис, двама възпитаници на Twende, и ние двамата се отправихме към средното училище Njiro.

Учениците от Njiro Secondary School бяха много гостоприемни, дисциплинирани и ентусиазирани да учат. Играхме една от любимите ни игри с карти за памет и с фокус география, говорихме си за мечти, иновации, как не трябва да се страхуваме да споделяме идеите си и как трябва да работим за нашите мечти. Ентусиазмът и отдадеността на тези ученици наистина ни впечатлиха – надяваме се някои от тях да отидат в работилницата на Twende и да изградят прототипи за своите идеи. Завършихме с кратка йога сесия и се срещнахме с директорката, за да ѝ кажем колко невероятни са учениците ѝ и да оставим подарък на училищната библиотека – нашата книга “Магията на пътуването: Последвай местните”.

Посещенията в средното училище Njiro и работилницата за социални иновации Twende бяха много вдъхновяващи и поразителни. Накрая бяхме дехидратирани и сигурно сме изпили 10 литра вода и пресен сок, за да възстановим енергията и да се освежим за още нови преживявания. Вечерта прегледахме квартала около хотела за вкусни местни ястия (открихме предимно бира).

Ден 5: Полет до Занзибар, взимаме колата и потегляме към Мичамви

Време беше за островната част на това пътуване – използвайки 40-доларова промоция за полет и трансфер до летището, който организирахме предния ден с шофьор на улицата. Летището в Аруша ни стана едно от любимите. Всичко в него е удивително – има зала за чакане на открито, местен пазар и толкова много зеленина навсякъде. Определено едно от най-приятните летища.

След едночасов полет кацнахме на слънчевия и влажен остров Занзибар (името на главния остров е Unguja - Унгуя или Унгуджа). Срещнахме се с момчето, което беше пратено да ни предаде колата (Сузуки Ескудо, от най-често срещаните на острова), която беше преживявала много. Тръгнахме направо към източното крайбрежие и село Мичамви, където бяхме резервирали бунгалата Mpole. Наце бързо свикна с движението (пълен хаос около летището), тесните пътища и карането от лявата страна.

Mpole bungalows ни очакваха с огромна градина с дървета и много пясък. Хапнахме по нещо и се отправихме към известния ресторант “The Rock”. Решихме да спестим малко пари и само да го снимаме от всеки ъгъл. Определено беше сезонът на изхвърлените водорасли, но какво може да се направи? Разбира се, проблемът е най-вече в пластмасата и други боклуци, които се преплитат между водораслите. Най-завладяваща беше гледката на много местни деца, които играеха на плажа по залез слънце – много по-ценно от всеки изискан ресторант на скала в океана.

Насладихме се на тиха вечеря в ресторанта на бунгалата и после се заседяхме на една люлка край огъня. Беше приятно, спокойно и прекрасно – това, от което се нуждаехме след многото активни дни. Срещнахме две момчета от Босна и Херцеговина, които сякаш бяха единствените други туристи в оазиса на спокойствието в Мичамви.

Ден 6: Синьо сафари и ЧРД на Бистра

Мъдрият човек (“The Wiseman”) от бунгалата ни убеди да се запишем за екскурзията Safari blue. Започва с превоз до южната част на острова, след това се качваш на лодка и опознаваш по-малките острови, пясъчните дюни в морето, такива неща. Звучеше като идеалното приключение за рожден ден.

Беше супер забавно да се качим на лодката при отлив (Занзибар се оказа много зависим от приливите и отливите). Ходенето по хлъзгавите скали в продължение на стотици метри е едновременно и приключенско, и също нетипично за разходка с лодка изживяване. Започнахме да плаваме край бреговата линия, минавайки покрай малки острови. Забелязахме няколко делфина, които играеха близо до лодката – успяхме да ги видим как скачат няколко пъти и след това си тръгнаха.

Стигнахме до пясъчен остров и беше време за гмуркане с шнорхел. Подводният свят беше изобилен в лазурните води, но аз започнах да усещам изгарящи боцкания по цялото си тяло – така че трябваше да се върна на борда и да ям плодове междувременно. И други хора имаха проблеми с тези зли медузи, така че всички просто си замезвахме плодове и се радвахме на гледките от лодката. След това продължихме към самия остров за разходка, а Наце доплува до него. Вълшебно е да ходиш по малък пясъчен остров, точно както го усетихме преди време в Исла Парадисо в Доминиканската република.

Спряхме на по-голям остров, за да обядваме (ориз и морски дарове) и след това да видим огромно дърво баобаб, прегънато на две. Рядко се вижда нещо толкова величествено и едновременно крехко. И разбира се, на острова имаше огромна алея от магазини за сувенири. Но кой не обича пазаруването?

Прекарахме залеза с дрона отгоре и разходки в пясъка по плажа край Мичамви. Местен плаж – няма хора, невероятни гледки към залязващото слънце, без разсейвания и разочарования. Идеалният край на един рожден ден (плюс бирите след това). Единият от босненците току-що беше купил парче земя наблизо. Голяма част от местата наоколо са собственост на чужденци, повечето от които са се влюбили в острова от пръв поглед.

Ден 7: Пътуване до Нунгви, гората Джозани и много места по източния бряг на Занзибар

Стана време да напуснем този малък рай и да видим какво има на север. По пътя към едно от най-популярните туристически селища в Занзибар – Нунгви (Nungwi), решихме да направим няколко отклонения. Спирка номер едно беше Jozani Forest в средата на острова. Гората е известна със своите червени колобус маймуни от Занзибар. Можеш дори да срещнеш много от тях на пътя, но за по-добри снимки и повече информация трябва да платиш таксата за вход в гората, която включва и гид.

След като видяхме много червени колобуси и техните съседи – сините маймуни, се отправихме към друга част на парка, където имаше блато с дървени пътеки отгоре. Успяхме да забележим само някои раци, но поне успяхме да използваме сянката на дърветата там. Видяхме едни супер малки жаби (до 1 сантиметър дължина) – наистина трудно се забелязват, но нашият водач знаеше къде да ги търси.

Продължихме по източния бряг със Сузукито. Паркирахме в средата на нищото между село Bwejuu и огромния празен плаж – пуснахме дрона над отлива – рибарите трябваше да вървят над една миля, преди да стигнат до водата. По-късно спряхме до рибарското селище Chwaka, за да видим трудолюбивите рибари и оживения рибен пазар. Последната спирка, която избрахме от картата, беше близо до Pongwe – просто видяхме хубав плаж и решихме да се отбием. Имаше деца, които играеха футбол. След полета на дрона всички бяхме приятели.

Видяхме едни жени, които се опитваха да пътуват на автостоп, и спряхме да ги качим. Отиваха на няколко километра на север, пътувайки между работа в курорта и селото им. Много хора се опитват да стопират в Занзибар така, а ако не става – вървят пеша. А местният обществен транспорт – дала дала – винаги е претоварен с хора и багаж.

Google Maps ни загуби три пъти, преди да намерим хостела в Нунгви. Зелените вибрации и дружелюбният собственик Али компенсираха разочарованието от това, че толкова се губихме по тези тесни, прашни улици. Хостелът лесно щеше да се превърне в един в любимите ни хотели в Занзибар. Али ни показа какво има наоколо и както си вървяхме, в края на учебния ден се срещнахме със стотици ученици – всички тези униформи, които блестяха под ниското слънце по прашните улици – беше като магия! Отидохме до плажа, за да разберем, че приливът не е оставил почти нищо от него. Избрахме място за хапване и наблюдаване на залеза. Вечерта решихме да поседим в градината на хостела, Наце дори получи от собственика подарък – наргиле (даже две).

Ден 8: Остров Мнемба и гмуркане с шнорхел и разходка до Кендва

Решихме да пропуснем водолазното гмуркане около Нунгви и изобщо в Занзибар, защото беше доста скъпо. Сигурни сме, че има невероятен дълбокоподводен свят, но може би ще го видим следващия път. Затова се придържахме към гмуркането с шнорхел и резервирахме още един тур с лодка – до частния курорт и остров Мнемба (Mnemba island).

Сутринта получихме една от най-богатите закуски, които някога са ни сервирали – гостоприемството на Али и екипа му беше огромно. С натежали стомаси се отправихме към плажа на Нунгви, за да се качим на лодката. При отлив можеш да видиш плажа и колко е широк и бял, а водите – лазурни. Отливът определено не ни помогна за безупречно качване на борда, повечето от хората се намокриха солидно, а ние трябваше да бъдем много предпазливи по отношение на техниката.

Остров Мнемба е частен и толкова ограничен, че ще ти наложат глоба, ако стъпиш върху него (без да имаш резервация за комплекса). Но можеш свободно да плуваш край него и да се наслаждаваш на коралите (или това, което е останало от тях) и на цветните риби. Този ден имахме късмет – нямаше парещи медузи и можехме да се наслаждаваме на дълго и безаварийно гмуркане. Изгледът към острова и района от птичи поглед е просто вълшебен. Не сме сигурни, че си струва да платиш многото пари, които искат, за да отседнеш там.

След бърз обяд на хубав плаж на главния остров се върнахме на плажа Нунгви. Заедно с нашите спътници от Босна Джордже и Алекс се отправихме към плажа Кендва (Kendwa). За него се казва, че е може би най-добрият плаж на остров Занзибар. Покрит е с курорти, а ако успеете да минете през някой курорт или по таен път, ще стигнете до плажа и ще се убедите във верността на хорските приказки.

Вечерта, когато се върнахме в Нунгви, осъществихме нелеки преговори (пазарене) при купуването на сувенири. Срещнахме няколко луди хора (или просто напушени), които заместваха шефа си по време на молитва (по-голямата част от хората в Занзибар са мюсюлмани). Един от тях твърдеше, че е професионален масай, другият – че е Филип Киркоров, а всичко, което каза третият беше като от състезание по вицове. А той дори не го осъзнаваше.

Ден 9: Пътуване до Стоун Таун, опознаване на западния бряг на Занзибар, парти вечер в Занзибар Сити

Хванахме пътя на юг, дестинация Стоун Таун или Занзибар Сити. Западната част на острова беше предимно празна – трудно беше да открием някого извън селата, през които преминавахме. Въпреки това се радвахме на безкрайни полета от палми. Плажът Mangapwani го избрахме за спирка – оказа се, че е изоставен курорт с огромен кораб, „паркиран“ на плажа, и няколко местни, които ремонтират лодки наблизо.

Този път Google Maps и нашата хартиена карта ни изиграха много лошо – тръгнахме на север от Bumbwini в търсене на хубав плаж. Един час и само 5 километра по черни пътища по-късно стигнахме до задънена улица, която се оказа вход във военна база. Наце си поприказва приятелски с момчетата с пушките и джапанките и решихме да се върнем обратно. Беше като да стигнем до най-отдалеченото място на Земята, само за да разберем, че там няма нищо.

Стигнахме до лудницата в Каменния град, където трафикът се върна към нормалното (а така си бяхме свикнали да бъдем сами на пътя в последните дни). Паркирахме колата, настанихме се в климатизирана стая (приятна разлика от последните дни) и решихме да разгледаме столицата пеша. Стоун Таун (Stone Town) е невероятна смесица от ориенталски, арабски, ислямски, персийски култури и трудно ще ви омръзнат архитектурата, вкусовете или миризмите му.

Избрахме ресторант, от който да наблюдаваме залеза над морето, а също и как местните спортуват, плуват, смеят се и играят на градския плаж. Дойде огромна вълна, която изми всичко и секунди след това – пясъкът отново беше пълен с хора и какви ли не неща. Пийнахме повече от достатъчно на брой бири с нашите приятели от Босна (които пристигнаха специално за последната ни нощ в Занзибар).

Огладняхме и затова се отправихме към пазара на Фородхани Парк (Forodhani Park). Имаше десетки сергии и хранителни щандове, повечето от които с доста високи цени (там хапват най-вече туристи). Докато търсехме тоалетна, попаднахме на един бар в Старата крепост (The Old Fortress) и останахме да се повеселим. Имаше жива музика, танци и рожденичка, която ни нахрани с торта. Дори наблюдавахме типичния танц кигодоро в изпълнение на местните, когато бяха вече на градус.

Ден 10: Да се изгубиш в Каменния град, полет до Дар ес Салаам и полет до Амстердам

Решихме да поспим, да си починем и да помързелуваме през последния ни ден в Занзибар. Молитвите, идващи от близката джамия, вече бяха част от нормалния начин на живот, така че не ни попречиха да спим до късно. Хотелът ни позволи да останем по-дълго в стаята, закусихме на покрива и после тръгнахме по малките улички на Стария град. Да се изгубиш в Стоун Таун изобщо не е клише, тъй като всъщност е много лесно и ако имате време да бродите безцелно – направете го! Силно го препоръчваме. Открихме няколко местни пазара с ароматни подправки, типичния хляб и много други вкусни неща.

Някак си намерихме обратно хотела и дори един ресторант за бърз обяд. Навън беше много горещо! Ресторантът споделяше пространството с местен магазин на организация за справедлива търговия (fair trade) – така се сдобихме с две африкански колиета. Успяхме да изпробваме супер вкусното танзанийско кафе, за което всички говореха – добър край на престоя ни в Занзибар.

Докато карахме обратно към летището, качихме на стоп един полицай (искаше да го метнем само на няколкостотин метра, но как можем да откажем на такъв човек?). На летището трябваше да изчакаме момчето от компанията за коли под наем да си прибере колата от нас, закъсня само с 15 минути – хакуна матата! Полетът ни до Дар ес Салаам беше само 15 минути – засилихме се, полетяхме и кацнахме.

Заради порядъчното закъснение на полета ни за Амстердам нямахме какво друго да правим, освен да се мотаем в местен ресторант за бързо хранене (всъщност единствения). Персоналът гледаше футболен мач, така че и ние ликувахме, когато Танзания спечели. Хората в Танзания са толкова топли и приятелски настроени!

Какво остана за следващия път в Танзания?

Няма да пишем едно от типичните заключения, а ще съберем няколко страхотни места за следващото ни посещение!

- Национален парк Серенгети (когато спечелим от лотарията)

- Паркове и резервати, където можем да срещнем орангутани отблизо (ако ни остане нещо от джакпота)

- Езерото Виктория с пейзажите и дивия живот

- Плажовете в континенталната част (чухме, че те били най-добрите)

- Други паркове, резервати, малки острови (приемаме предложения!)

Да се запознаем с племената хадзапи и датога

Не сме очаквали, че две от най-вълнуващите ни срещи с местни хора ще се случат в областта на езерото Еяси в Танзания. Две общности на племена, които като че ли намираме някъде назад във времето. Живеят спрямо своите традиции и обичаи отпреди стотици години, придобили минимално или дори нищо от “съвременния” и “цивилизован” свят. Представяме ви племето хадзапи и племето датога! Всеки маршрут в Танзания трябва да съдържа такива невероятни моменти!

Вече два часа караме по черни пътища с посока езерото Еяси. Подминаваме обработваеми площи, много насаждения с кромид. Подминаваме няколко къщи от едно пустеещо село (все пак е 10 сутринта и е вече доста горещо), няколко души са налягали под сянката на дърветата. Стигаме малка колиба и знак за организацията “Lake Eyasi Community” с програми “Lake Eyasi Health Center” и “Girls Vocational Training Center”. От колибата излиза Расули, който ще бъде наш гид и преводач при посещението ни на племената. Заедно потегляме със сафари джипа и Чарлз по още по-черни и направо несъществуващи пътища.

Племето хадзапи

Много сме развълнувани, защото вървим из храсталаците и търсим да зърнем представители на общност от племето хадзапи (на английски Hadza или Hadzabe). Най-впечатляващо е, че те не знаят кога да очакват посетители и ги уцелваш в обичайните им ежедневни дейности. Нашият гид Расули им дава знак с две бързи пляскания с ръце, когато наближаваме техните колиби. В отговор моментално чуваме също две изплясквания, което значи, че вече и те знаят и са готови да ни посрещнат.

Група жени седи на сянка, две от тях точно си припалват цигари. Хадзапите пушат тютюн и марихуана, с които се сдобиват като разменят продукти с другите племена наоколо. Едната дама казва на Расули, че е сънувала как днес той ще дойде. Казва му да ни каже, че е вещица-лечител на селото.

Хадзапите биват наричани бушмени, защото живеят по храстите и горите. Занимават се с лов и събиране на плодове и корени, с което се изхранват. Определят се като ловци и събирачи. Не гледат домашни животни (освен кучета), нито култивират растения. 80% от храната им представляват плодове и мед и 20% – месо.

Езикът им е специфичен заради цъкащите съгласни – ние дори и “здрасти” едвам успяваме да кажем. Комуникацията се осъществява благодарение на Расули, който е живял с тях като малък и е научил езика. Хадзапите се опитват да живеят така, както са живели винаги и не ползват модерни комуникации. От правителството се стараят да ги подкрепят, като пращат дрехи за децата и жените и храна за дните, когато ловът и събирането не са успешни.

В общността, която посещаваме днес, живеят около 15-20 души. Половината са излезли на лов и не ги срещаме. Придружаваме две жени да разравяме корени със заострени пръчки. С нас са и двама младежи, които със стрела успяват да уловят малка птица. Уловът бива сготвен на огън буквално за няколко минути. А намерените в земята грудки ги пробваме и ние – сочни, сладникави и с лек привкус на пръст. Страхотен източник на вода. Иначе задачата да носят вода за пиене се пада на децата.

Палим огън (по-скоро се опитваме, добре че ни помагат) и гледаме как правят стрели и как пекат един гълъб – част от него дават на малките кученца, които биват обучавани за ловджийски. Правим опити да уцелим мишена със стрела и лък. Имаме превъзходни млади стрелци за пример, но на нас ще ни трябва още практика.

За хадзапите не е естествено да пращат децата на училище. Има опити да се пращат малките в училища в недалечни градове и села – но засега успехът е променлив. Голяма част от децата не успяват да свикнат със средата и бягат от училище. Ако са се задържали малко по-дълго, е възможно да не успеят да намерят семейството и общността си там, където са ги оставили. Хадзапите често сменят мястото, където живеят – особено ако храната в околността привърши.

Главната помощ, която получават от държавата, са дрехи и лекарства. През нощта става студено и за жените и децата е особено опасно – разболяват се, често и от пневмония. Маларията е друг сериозен проблем, който атакуват с техните лекарства от природата, но понякога нямат успех. При срещата ни с хадзапите чухме няколко от тях да кашлят дълбоко.

На тръгване подреждат различни ръчно правени сувенири и вещи за продан. Избираме си една дървена лъжица. Оставяме малко пари като дарение – “цивилизованите” хора помагат на хадзапи да различават парите по цвета на банкнотата. Ползват ги за провизии или дрехи за жените и децата. В тяхната култура няма концепция за числа и възраст. Което може би е за добро…

Племето датога

Племето датога (Datoga) – още една невероятна среща, която ни предстои край езерото Еяси в Танзания. Пътуваме отново с джипа и спираме пред една къща.

Тяхното строителство е малко по-стабилно от това на племето хадзапи, къщите са от кал, съчки, кирпич, на покрива се отглеждат полезни растения като алое. Това не значи, че датога не се местят – рядко прекарват повече от 7-8 години на едно място. Вътре в къщата е тъмно и хладно, запален е огън – нещо ври.

Култивират зърно, обичат много различни видове боб, мелят царевица на камък. С брашното правят вкусен качамак, признат чак от съседните семейства хадзапи. Като цяло, те не търсят храна в природата, а си я отглеждат. Разменят (търгуват) с хадзапите зърно за див мед и плодове. Аз се опитвам да меля царевично брашно, но ми трябва още малко техника, за да го правя без големи загуби. До мен една жена сортира различни видове боб.

Коват желязо и произвеждат от гривни до стрели, които хадзапите ползват за лов. Говорят съвсем различен език (няма цъкащи съгласни), но успяват да се разбират с другите племена наоколо.

Преводачът ни помага да поговорим малко повече с няколко жени от семейството. Получава се много интересна дискусия за щастието, мечтите и начина на живот. Жените твърдят, че са щастливи да живеят по традициите на племето си. Обаче знаят, че нашият живот е доста по-различен и може би по-добър. Питат ни колко време трябва да ходят, за да стигнат до нашето село. Самолетите са странна концепция за тях. Накрая толкова си пасваме, че за малко да сключим сделка и да продадем Наце за зет срещу 25 крави. Но преговорите ще продължат при следващата ни среща, защото такава сме сигурни, че ще има.

В племето датога многоженството е позволено и обикновено един мъж има по няколко жени. Наце все още не е готов да остане в племето, да се обучава за ковач и да живее по-семпъл начин на живот. Макар и 25 крави да се отразят отлично на семейния ни бюджет. Край огъня в малък двор се кове желязо, от което после се правят стрели, гривни, други уреди и бижута. Наце се опитва да духа към горещото желязо с нещо, което наподобява двоен мех.

Харесвам си една медна на цвят гривна, която е на ръката на продавачката. Печалбите тук ще се разделят между всички членове на семейството. Това означава, че не се налага да им оставяме “дарение” под формата на пари. Медната гривна бива грижливо избърсана със шкурка и е готова да се озове на моята ръка.

Племена и общности в Танзания

Не е лесно да се опише с думи и снимки какво емоции донесоха срещите ни с хадзапи и датога. Расули се опита да ни научи на по няколко думи от техните езици, успехът беше променлив. За да не забравим и малкото, което знаем, го помолихме да обобщи накратко основните думи, за да можем като се върнем да сме по-добри в комуникацията. А и тези цъкащи езици не са шега работа.

Танзания – какво да видим и правим в континенталната част

Каним ви на едно пътуване до Танзания, където ще се свържем с невероятната природа на континенталната част на страната и ще се запознаем с нейните очарователни хора! После ще преминем към любимите ни неща за правене на остров Занзибар, сега е време за идеи за вашето пътуване в Танзания, като всичко идва под мотото „Хакуна Матата“.

Отседнете във ферма за кафе и банани

Производството на кафе има значителен дял от икономиката на Танзания. Страната има огромни обработваеми площи, които се ползват за отглеждане на царевица, ориз, пшеница, боб, картофи, банани, кафе, чай и много други култури. А посещението на малки семейни плантации е идеалният начин да се запознаете със страната! Отседнахме в екохотела на ферма за банани и кафе, където можехме да се разходим из плантацията, да се срещнем със семейството и да вкусим от продукцията. Дори получихме страхотен подарък – пакет прясно изпечено кафе на зърна. Препоръчваме такова преживяване навсякъде по време на пътуването в Танзания, за да се свържете отново с природата, да се срещнете с местните жители и да се запознаете с живота им и да оцените даровете на майката природа.

Открийте кой се крие в дърветата на националния парк на езерото Маняра

Паркът Lake Manyara е едно от по-малко посещаваните светилища на дивата природа, но определено препоръчваме да го посетите. Поради буйната си растителност и естествения воден източник на езерото, той има толкова много обитатели на фауната, че всичко, от което се нуждаете, е джип, с който да обикаляте, и сафари гид, който да ви помогне да ги забележите. На купона ще ви посрещнат множество птици, след това ще разговаряте с бабуини и сини маймуни, ще кимате с глава към антилопи, гнута, жирафи, слонове и накрая ще срещнете величествените домакини – две лъвици, нежно полегнали в клоните на дърво. А домакините наблюдават плячката, т.е. другите гости на купона.

Кралят на сафарито – национален парк Серенгети

Серенгети е един от най-известните в света резервати за диви животни. Много хора се насочват към парка, особено през юни и юли, за да наблюдават голямата миграция на антилопите гну. Въпреки че не сме имали възможността да наблюдаваме миграцията нито в Серенгети, нито в брат му от другата страна на границата – Масай Мара в Кения, вярваме че подобно сафари трябва да се направи и то по случай голям повод. Така че, ако това е мечтаното ви пътуване до Африка и Танзания, ако празнувате специално събитие – не се колебайте да посетите националния парк Серенгети и дори да се поглезите с преживяване като полет с балон с горещ въздух.

На къмпинг в дивото

Къмпингуването в дивата природа има доста буквално значение в Танзания и не можем да го препоръчаме достатъчно силно. Понеже къмпингите в страната се различават в зависимост от удобствата и типа настаняване, можете да изберете каквото най-добре отговаря на вашия стил на пътуване и бюджет. Ние избрахме да нощуваме в обикновена палатка, която разпънахме на място и трябваше да вървим около 100 метра до тоалетните и душовете, както и за да изперем и окачим дрехите си. Вечерята ни биваше приготвяна в специалните кухненски съоръжения и поднасяна на дървена маса с пейки. Съседите ни, например, бяха на глемпинг със супер изискани къщички със самостоятелни бани. Всички имахме страхотна гледка към долината под нас, наслаждавахме се на лилави залези и общувайки в зоната на ресторанта и басейна. И не се притеснявайте за сигурността в дивата природа. Има денонощни пазачи-масаи, които се грижат нито едно диво животно да не ви идва на гости в палатката.

Изследвайте кратера Нгоронгоро и неговата екосистема

Ngorongoro Crater Conservation Area беше акцент в пътуването ни в Танзания. Кратерът на 2 милиона години е не само най-голямата непокътната вулканична калдера в света, но в него се намира и уникална екосистема, която е отделена от останалия свят от ръба на кратера. Да забележиш представители на дивата природа е лесно поради плоското дъно на кратера и затворената система. Докато се развозвате, ще бъдете заобиколени от стада слонове, антилопи, гнута, газели, зебри, жирафи, биволи. Самотни птици-секретарки и щрауси поздравяват, докато калните носорози и хипопотами са настроени за ежедневните си бани. Улучихме мързеливото време на сиеста за лъвовете, което провокира любопитни зебри да дойдат в опасна близост до хищниците.

Ако сте решили да отидете до Серенгети с кола, ще минете покрай кратера Нгоронгоро. Съветваме ви да се отбиете и да отделите няколко часа, за да опознаете обитателите на тази така впечатляваща екосистема. По пътя ще срещнете и красиви хора – деца масаи и овчари масаи, някои от които се стремят да се свържат с околната страна, а други – да се свържат с вас по свой начин.

Станете ловци-събирачи с племето хадзапи

Племето хадзапи е една от най-добре пазените тайни на езерото Еяси. Заедно с вашия сафари гид ще имате и нов гид от общностите на езерото Еяси, който да ви помогне да намерите племето (те се движат доста) и да общувате с хората. Срещата с хора, които живеят в такива отношения с природата, както ние, всички хора на планетата, трябва да живеем, е просто хипнотизиращо. Дейностите с хадзапите включват опити да говориш техния специфичен цъкащ език, да ги последваш в изкопаването на корени и събиране на плодове, и дори лов с тях.

Акценти на нашето време с хадзапите бяха мъдрите думи на стара дама (самопровъзгласила се за вещица) от племето и процеса, който те използват, за да произвеждат стрели. Етническата коренна група Хадза се състои от около 1300 души, една трета от които все още оцелява и живее с традиционните начини за изхранване и лов.

Да лееш желязо и магии с племето датога

Друго от племената на езерото Еяси, коeто не се движи толкова много и е успяло да отглежда култури и домашни животни, е племето датога. Хората от датога са почти 90 хиляди на брой и са разпрострени в различни региони на Танзания. Прекарването на време с тях беше също очарователно, тъй като можахме да ги наблюдаваме в ежедневните им дейности като смилане на царевица между камъни и леене на желязо в прекрасни бижута и инструменти.

С помощта на превода от нашия местен водач успяхме да влезем в по-задълбочен разговор с някои от дамите в селото. Обсъждахме различни обичаи и начина на живот в тяхното племе и в нашето племе. Знаехме, че сме срещнали красиви души, когато стигнахме до темата за щастието. Както разбрахме заедно с новите ни приятели - датогите, щастието е начин на мислене и отношение към живота и няма значение дали живееш близо до езерото Еяси или живееш в далечно село, до което човек трябва да ходи хиляда дни, за да ти дойде на гости (понеже летенето е извън уравнението).

На обяд в художествена галерия

Ако отидете на сафари и къмпинг в Танзания, ще бъдете разглезени с обеди и вечери направо в дивата природа, на открито, дори на определени места в националните паркове. Това, което не очаквахме, беше обяда, който ни направиха на връщане към Аруша. Нашият готвач беше приготвил храната в контейнери, спряхме до художествена галерия и магазин за сувенири и поставихме маса точно в средата на една от залите. Получи се голяма среща на нашите вътрешни любители на изкуството и чревоугодниците в нас, по най-неочаквания начин. Така че бъдете готови за кулинарни и арт изненади в Танзания!

Да се загубиш по улиците на Аруша

Хората казват, че най-добрият начин да опознаете един град е да се изгубите по улиците му. Това се случи на нас в Аруша. Решихме да излезем от хотела и просто да се разходим в квартала и смятаме, че тогава всъщност започнахме да виждаме Аруша. Хора, изпълняващи какви ли не задачи, улични продавачи, винаги готови да разговарят с теб (дори когато е ясно, че няма да си купиш нищо от тях), местни жители, които бързат да се приберат у дома преди да падне мрак, приятели на раздумка и смях, сякаш няма нито една грижа в техния свят. Загубихме представа за време и чувство за посока и решихме да вземем две прясно изпечени царевици и просто да се носим по течението. Какъв по-добър начин да се изгубиш и да откриеш ново място?

Да се возиш на мототакси

Знаехме, че мотоциклетните таксита са голямо нещо в Танзания, но чистата нужда ни даде възможност да използваме такива, за да стигнем от А до Б в града. След като сме израснали с усещането, че мотоциклетите са опасни превозни средства, които се карат само от лоши момчета и момичета, за нас беше огромна промяна да се научим да разпознаваме мототакситата като средство за транспорт. Да се возиш на мотора с опитен местен шофьор, със свеж бриз в косата, избягвайки задръствания и подминавайки различни квартали – уха, как сме пропускали това чувство през по-голямата част от живота си?

На пазар на открито

Вярно е, че винаги можете да пазарувате от любимите си марки, в търговските центрове с приветливи витрини и по добре познатите магазини. Но ще изпуснете много, ако тръгнете да пазарувате и не посетите никой от откритите пазари с импровизирани щандове и сергии в Танзания. Местата, където търговци, ориентирани към високо качество на услугата, са готови да задоволят всяка ваша прищявка.

Когато трябваше да пазаруваме в Аруша, попитахме за местния пазар и получихме невероятно обслужване! Първо, не е нужно да обикаляте в търсене на подходящия размер, модел или нещо друго. От първия магазин, в който отидете, ще изпратят някой да тича между всички останали магазини и сергии, за да намери точно това, което търсите. Просто трябва да казвате да или не, докато не намерите каквото търсите. На пазара няма конкуренция, има само сътрудничество! Още едно нещо, което обичаме в Танзания!

Опитайте се да обмените стари доларови банкноти

Дори нещо, което изглежда като обикновена задача, може да се превърне в приключение в Танзания! Банките в България ни “снабдиха” с няколко по-стари от 2009 година стодоларови банкноти, които ни беше трудно/невъзможно да ползваме. Почти никой в Танзания не ги иска тези стари банкноти. Така че прекарахме прилично време в мисията „обменяме стари пари за нови“. Приключението започна с опитите да не пропаднем в огромните дупки по пътя към супер изискания лъскав банков офис.

Срещнахме няколко издокарани дами, които извеждаха магаретата си на разходка и подминахме място, което изглеждаше като пазар за забранени стоки. Когато изгубихме надежда, че ще намерим банката в средата на града и в същото време, в средата на нищото, видяхме голяма табела. Убеждаването на банковия служител, че банкнотите не са фалшиви, беше средно трудно, но носенето на няколкостотин нови долара по обратния път беше наистина трудно. Мразим да имаме много пари в брой със себе си.

Подарете дрехите си и зарадвайте някого

Практика, която искаме да насърчим при повече пътешественици, е да раздаваме неща, които обичаме, но вече не ползваме. Имаме толкова много дрехи, които постоянно подаряваме на приятели и близки, благотворителни организации и понякога дори на непознати. Дрехите ви могат да имат втори живот и могат да направят някого наистина щастлив. Ето защо винаги имаме торба със стари дрехи в добро състояние, когато пътуваме. Понякога, когато раздаваме дрехи, получаваме и дрехи и други подаръци в замяна и това действие е нещо повече от размяна на неща – това е и размяна на емоции, истории, доброта и любов.

Така и в Танзания можете да зарадвате някого много, като му дадете нови попълнения за гардероба. Оставихме чантите си с дрехи и обувки в една от хотелските ни стаи и няколко камериерки бяха толкова развълнувани от новите неща, че дори ги изпробваха върху униформите си. Никога не знаете къде ще се озове вашият подарък, но даването му на местни е най-добрият начин да достигне до тези, които наистина се нуждаят от него.

Среща със социални предприемачи

За да направите едно прекрасно пътуване до Танзания още по-прекрасно, ще искате да се срещнете с хората, работещи за по-доброто бъдеще на страната. Искахме да се запознаем с колеги предприемачи там и затова преди пътуването си се свързахме с няколко организации. Центърът за социални иновации на Twende радушно отговори на нашите въпроси и дори предложи да ни включи в една от презентациите, които правят в училищата, за да привлекат ученици.

И така, в едно средно училище в Танзания, се появихме ние и разговаряхме с учениците за мечтите, промяната, науката, предприемачеството. Беше страхотно да тестваме някои прости прототипи, да обменим идеи и мисли, да играем игри, дори правихме йога заедно. Надяваме се децата да са се вдъхновили да се присъединят към работилницата на Twende и да развиват своите идеи, за да помогнат на своите общности. Така че ако наистина искате да опознаете дадено място, опознайте хората, които работят за това то да стане по-добро място – има възможности да участвате в подобни инициативи и проекти в Танзания.

Помогнете за изграждането на училище

Твърдо сме убедени, че образованието е ключът към успеха и подобрението на нашите общности и нашия свят. Бяхме развълнувани, когато организацията Learn to Serve Community of Tanzania (LESCOTA) се свърза с нас, за да сподели проекта си за набиране на средства за изграждане на училище и библиотека в Рувума. Ако споделяте същото убеждение, искаме да ви поканим да намерите кампания, която насърчава по-добро образование и да се присъедините към нея по някакъв начин – като доброволствате в строителния процес, като направите дарение или просто като споделите за кампанията.

Изкачете се на връх Килиманджаро

Планината Килиманджаро все още е мечта за нас и за мнозина. Мечта, която виждаме на красиви снимки, мечта, която казва здрасти, когато самолетът ни каца, мечта, която дори слоновете гледат всяка сутрин, похапвайки трева в близката равнина. Чудим се колко пъти ще се връщаме в Танзания, за да изкачим най-накрая планината и да се почувстваме на върха на Африка! Ако планината с три вулканични конуса и пет климатични зони ви зове, трябва да отговорите. Хакуна Матата, Килиманджаро!

Какво да правим и видим на остров Занзибар

Занзибар е прекрасен райски архипелаг, който носи островната атмосфера и лесно кара посетителите си да се влюбят в него. Дали има още нещо, което да правим на острова, освен да се наслаждаваме на плажовете и на океана? Ще се изумите от всички разнообразни неща, които можем да правим на остров Занзибар. Така че нека направо се прехвърлим в бижуто на Индийския океан, скъпоценния камък на вашия маршрут в Танзания – Занзибар!

Safari Blue

Safari Blue е една от най-популярните екскурзии в Занзибар. Започва с возене до южната част на острова, след това се качвате на лодка и минавате през по-малки острови, пясъчни дюни в морето, плавайки по искрящите морета. Супер забавно е да се качваш на лодката при отлив (Занзибар е остров, силно зависим от приливите и отливите). Ходенето по хлъзгавите скали десетки метри е едновременно приключенско, а също и нетипично изживяване при плаването.

След това започва плаването, отдалечавате се от бреговата ивица, приветствайки малки острови. Може дори да видите делфини, които си играят близо до лодката – просто трябва да внимавате в картинката и да бъдете бдителни. Ние успяхме да видим няколко делфина да скачат покрай лодката ни за няколко секунди.

По-късно стигате до пясъчен остров и е време за гмуркане с шнорхели. Подводният свят е изобилен в лазурните води там. Може да има едни неприятни медузи, които леко жилват, но не е толкова лошо – половината от хората дори не ги усещат . Въпреки това, облечете по-дълги дрехи, когато се пускате с шнорхела и няма да имате проблем. Можете също да плувате до пясъчния остров и да се разходите по него – насладете се на това малко райско кътче!

С шнорхел около остров Мнемба

Остров Mnemba е частен и с ограничен достъп, даже ще ви наложат глоба, ако стъпите на него без да имате резервация за хотела му. Но можете свободно да плувате и да се наслаждавате на коралите и цветните рибки около него. Това беше мястото с най-изобилната подводна флора и фауна, на които се натъкнахме на Занзибар. Остров Мнемба не е далеч от бреговата ивица на Унгуджа, където все пак можете да се разхождате по пясъчните плажове свободно и да се наслаждавате на тази вълшебна част на острова. Гледката от птичи поглед към острова и района е още по-вълшебна. Не сме сигурни, че си струва парите за отсядане на остров Мнемба (а и там имало кръвожадни комари), но можете да го пробвате като полудневна екскурзия от главния остров на Занзибар.

Гмуркане около остров Тумбату

Наистина искахме да направим едно водолазно гмуркане около остров Тумбату, тъй като отзивите и снимките предполагаха, че ще бъде едно забележително преживяване. Остров Тумбату има най-хубавите коралови градини в Северен Занзибар. Трите му места за гмуркане – Shetani, Popobawa и Mwana – имат процъфтяващ коралов риф, с голямо разнообразие от меки и твърди корали. Рифът започва от 3 метра и се спуска до 12 метра. Така че можете да се гмуркате и с шнорхел или ако сте начинаещи водолази – това е мястото за вас.

Плаж Кендва и залезен круиз с лодка dhow

Говори се, че плажът Кендва е може би най-добрият плаж на остров Занзибар. Дори при отлив е изненадващо лесно да плуваш, без да ходиш в продължение на стотици метри до водата. Пясъкът е хубав и гладък. Е, не толкова добрата новина е, че плажът е осеян с курорти и само ако можеш да минеш през който и да е курорт или откриеш тайната пътека, ще стигнеш до плажа, за да му се насладиш. Забелязахме типичните лодки dhow на плаване по залез и не можахме да измислим никакво по-романтично и вълшебно преживяване точно в този момент! Затова опитайте плаването с лодки dhow и се потопете в атмосферата на истинския Занзибар!

Плаж Нунгви – напитки по залез и прилив

Друго много вълшебно нещо в Занзибар, което включва известен плаж и залез, е пиенето на вкусни коктейли по залез в един от многото барове на плажа Nungwi по време на отлив. Това, което доскоро е било плаж с бял пясък, се е превърнало в умерени вълни, разбиващи се в каменната основа на вашия бар. Всичко, което трябва да направите, е да се отпуснете, да поискате маса на първи ред и да чакате слънцето да залезе!

Разходка по рифа по време на отлив

Можете да ходите по рифа при отлив на много плажове на остров Занзибар. В началото се почувствахме малко обезсърчени – трябваше да ходим дълго, за да стигнем до водата. По-късно разбрахме, че това е едно от най-интересните неща за правене в Занзибар. Можете да го правите навсякъде и по всяко време, когато приливът е оставил рифа гол. Особено ни хареса времето ни в село Bwejuu и на празния му плаж.

Рибарско село Chwaka

Риболовът е един от основните отрасли в Занзибар. Можете да посетите рибарско селище, за да наблюдавате целия процес от лодките, навлизащи в дълбокото море, до риба, оставена да изсъхне под слънцето. Спряхме в село Chwaka, за да наблюдаваме целия процес на риболов и рибния пазар (ако можете да издържите на миризмата, пробвайте).

Да поиграеш с местни деца на плажа

Една от най-добрите спирки, които направихме, беше някъде в района на Pongwe. Пуснахме дрона да лети, а наблизо имаше импровизирано футболно игрище, където играеха поне дузина деца. Бързо се сприятелихме с тях (някои от тях говореха малко английски) – все пак имахме хубава играчка, която предизвика голям интерес към нас.

Ресторант The Rock

Скалата (The Rock restaurant) е известен ресторант, който определено си заслужава поне една снимка. Решихме да пропуснем хапването там заради ценовата листа. Все пак успяхме да се насладим на плажа наоколо, а до ресторанта се стига чрез плуване или разходка (в зависимост от прилива/отлива). По залез плажът беше пълен с местни хора, които се наслаждаваха и забавляваха.

Запознайте се със занзибарските червени колобуси

Маймуните занзибарски червен колобус (Zanzibar red colobus monkeys) са ендемични за остров Унгуджа и определено си търсят подкрепа, тъй като са застрашен вид. Полагат се усилия за тяхното опазване и един от начините за това е да посетите гората Джозани, да платите входната такса и да ползвате гид, който да ви разходи из гората. Можете също така да забележите сините маймуни – съседите на червените колобуси, както и други видове в блатото, и мъничките жаби (с дължина до 1 сантиметър).

Обиколка на плантация за подправки

Занзибар е наречен „Острова на подправките” с причина. Можете да усетите причината веднага щом стъпите на острова. Със сигурност ще подминете много полета с подправки, когато шофирате наоколо, но можете също да се присъедините към екскурзия по плантациите за подправки. Ще видите къде растат подправки като карамфил, индийско орехче, ванилия, известният кардамон, канела, къри, ментол, черен пипер, тамаринд и джинджифил. Ще видите и тропически плодове като папая, манго и джакфрут.

Намерете огромен кораб, “паркиран” на плажа

По време на едно от нашите скитания по главния остров Унгуджа, решихме да отбием и да разгледаме плаж и курорт, но се натъкнахме на нещо още по-добро. Курортът беше изоставен, имаше огромен кораб, „паркиран“ на плажа, стоящ малко самотен. Срещнахме няколко души, поправящи различни видове по-малки лодки и беше доста интересно да открием малко позабравена, но толкова автентична част на острова.

Исторически забележителности в Стоун Таун

Когато стигнете до столицата на Унгуджа – Стоун Таун (Каменния град) или град Занзибар, е време да се потопите в историята. Препоръчваме да посетите Националния музей на Занзибар, Къщата на чудесата и Старата крепост. Тези места са пропити с история, наситени с интересна архитектура и човек може да научи много неща за богатото минало на архипелага Занзибар.

Да се изгубиш по улиците на Стоун Таун

Стоун Таун е невероятна смесица от ориенталска, арабска, ислямска и персийска култура и едва ли ще ви доскучае от неговите архитектура, вкус или мирис. Най-доброто нещо, което можете да направите в Стоун Таун, е да се изгубите в лабиринта от малки улички. Зад всеки ъгъл ще се натъкнете на прекрасна архитектура. Ако следвате различните аромати, ще стигнете до пазар, работилница, магазинче или друга изненада. Оставете си поне няколко часа, за да се изгубите по улиците на Стоун Таун и не бързайте да се намирате!

Нощен пазар Фородхани

Нощният пазар на Forodhani е доста туристически и цените за неместните жители обикновено са по-високи, но определено е преживяване в Занзибар. Можете да опитате известната занзибарска пица, биряни, угали, хляб с фурми, супа от кокосов боб и още много вкусотийки. Не забравяйте да се пазарите за цената и да се насладите на пиршеството в осветената градина Фородхани!

Научете историята и се запознайте с гигантските костенурки на остров Чангу

От Стоун Таун можете да вземете лодка или тур до остров Changuu, който е много по-известен като Затворническия остров (Prison Island). На острова ще научите за тъмното минало на робството и как са се отнасяли към робите, преди да ги пратят в други части на света. Остров Чангу също е известен със своите гигантски костенурки, така че там можете да се запознаете с тези красиви и спокойни създания.

Возете се на дала-дала

Най-якото транспортно средство на Занзибар се нарича dala-dala. Това е един вид микробус, който може да побере всеки, който иска да се качи и те транспортира от А до Б по цветен, забавен и малко луд начин. Всички дала-дала по тесните пътища на Занзибар имат огромен принос за очарованието на острова!

Танц кигодоро

Типичен традиционен танц от Танзания, kigodoro в днешно време е станал противоречива концепция. Жените разклащат лекомислено задните си части, докато някои изпадат в състояние на транс и се събличат напълно. Имахме късмета да забележим само първата част – спонтанен танц от няколко местни дами на плажа. Държавата е включила „новото поколение“ на танца в черен списък, но все още танцът е популярен, особено по сватби.

Хакуна Матата

Пътуването до Танзания ще бъде правилен избор за вас, независимо дали ви предстои да стъпите на африканския континент за първи път или се връщате към това вълшебно бижу на природата и културите за пореден път. Вярваме, че Танзания и Занзибар са преживявания, които трябва да ви се случат поне веднъж в живота.

Ще завършим книгата със стих от националния химн на Танзания.

Бог да благослови Танзания!

Да даде вечна свобода и единство

на своите жени, мъже и деца!

Бог да благослови Танзания и нейния народ!

Ние винаги ще бъдем отворени за вашите въпроси, идеи и любов към приключението, наречено Танзания. Не се колебайте да се свържете с нас!

Asante sana!